Маршрут:
Гр. Враца – квартал Медковец – Медковски водопад – Войводин дол – гр. Враца
Предназначение – за туристи от всички възрасти с подходяща подготовка, както и за професионалисти и любители:
- биолози и орнитолози
- спелеолози
- алпинисти
- фотографи
Изходен пункт – последна спирка („обръщалото“) на квартал „Медковец“. За идващите от Мездра кв. Медковец се намира вляво по посока на движението. Преди бензиностанцията на OMV се завива наляво. От града се пътува с тролей № 41а, 4а и маршрутка № 50.
Времетраене – около 5 часа
Описание на маршрута
Врачанската планина е масивен планински рид в Западна Стара планина, изграден главно от дебели варовици, пясъчници и доломити. Върху широкото и заравнено било на планината върховете се открояват като отделни могили. Повърхността между тях е разнообразена от множество карстови форми – кари, въртопи, валози, ували, понори. През тях и през скалните пукнатини дъждовните и снежните води бързо проникват в дълбочина и подхранват множество карстови извори в подножията на стръмните склонове. На площ от 207 км2 са проучени повече от 500 пещери – един от карстовите райони в България с най-голяма плътност на пещерите.
"Врачански Балкан" е вторият по големина природен парк в България (за повече информация вж. бр. 4/2004 на сп. „Обучението по география“). Обхваща Врачанска планина с Лакатнишките скали и Ритлите. В парка са установени 1050 вида висши растения, от който 56 вида са редки и застрашени от изчезване (26 вида са защитени).
![](pp62-64-2.jpg)
Тръгва се от последната спирка на квартал ‘’Медковец“. След като се излезе от града, се тръгва вдясно по стръмната пътека между огромните варовикови скали с множество дупки, приличащи на пещерни ходове. Някои ги оприличават на манастири и килии. Колкото по-нагоре се изкачваме в планината, толкова по-трудна става – каменистата пътека се извива паралелно на дола, започващ от водопада. Местността е скалиста, типично карстова. Но усилията си заслужават – гледката става все по-хубава, вече се вижда и целият град. Продължава се в посока югозапад, а поточето остава от лявата ни страна. При достигането на каптажа долината се пресича и пътеката навлиза в гората. Достига се камък отляво, на който има надпис „към водопада“.
Самият водопад се намира в гористата местност, точно под билото. Водата, която скача от 30 м, не е с голям дебит, но гледката е много красива. Когато има вятър, той променя посоката на падане на водата, разпръсква я и моделира приказни водни форми. Наоколо растат много различни горски видове, характерни за този район – волски език, чемерика, здравец, иглика. Могат да се видят и представители на животинския свят – дъждовник , костенурка , таралеж, смокове.
![](pp62-64-3.jpg)
След кратката почивка се потегля отново нагоре. Продължава се през гората до поляна, цялата обсипана с цветя. След малко спускане се излиза на коларски път, по който има маркировка , посочваща правилната посока. Завива се на дясно и се върви докато не се стигне до останки от бивша мандра. Пресича се потока на Mедковския водопад, продължава се нагоре и се завива на дясно. След това се продължава по коларски път. Оттук възможността за разходка до различни обекти е голяма – към Околчица, към Пършевица, към Враца покрай водопада „Скакля“ или през „Медковските серпентини“, към с. Згориград.
На поляната има възможност да се направи по-дълга почивка до големия каптиран извор, който захранва водопада „Скакля“. Вдясно от кошарата е Марков връх – най-високата точка. Отсреща се вижда веригата на Централния масив.
Тръгваме надолу по Войводин дол по стръмна пътека. По дървета и скали има стандаратна маркировка, а тук-там, и табели. Вляво на 2 м от пътеката бълбука изворче, чиято вода е чудесна.
След около 20 минути достигаме каптиран извор, чиято вода се събира в коритото на издълбан дънер. На това място може да се направи отново почивка. Между две от дърветата се съзира по-малко, което е извито така, че прилича на конче. Оттук до края на маршрута остава малко. Изходът, е до голяма табела с информация за резерват „Врачански карст„, обявен през 1983 г. Той обхваща Северната скалиста карстова част на Врачанската планина с пролома Вратцата. Резерватът съхранява производни и коренни гори на скалисти терени – мъждрян, келяв и обикновен габър, богата калцифилна флора, ендемити, множество реликтни видове и средиземноморски елементи – маклен, див орех, келереров кентрантус.
Слизаме в околностите на Враца и навлизаме в пролома на р. Лева, известен като Вратцата. Шосето се вие отляво, а отдясно – панорамна пътека. Дървета, храсти, изкуствени водни площи и тук-там пейки за отмора са в хармония с природата наоколо. Над нас гористи склонове са хванали в прегръдките си отделни скали, а отсреща е истинска каменната феерия! Скалите се издигат все по-високо и стават все по-отвесни. Групи широколистни дървета са се вкопчили в тях, сякаш да участват в устрема им към висините.
За нас, врачаните, Вратцата има и друга символика. Тук, буквално над пътя, се намират руините на древния град Вратица, чиито първи заселници са поробените от римското нашествие траки-рудничари. След тях дошли славяни и прабългари, които се възползвали от естествената непристъпност на района и превърнали селището в силно укрепен малък град. Името Вратица е свързано с предание, според което тясната долина се преграждала от огромни тесни врати, но турците го превзели и разрушили. После възникнала Враца – на сегашното й място.
През 1964 г. живописното ждрело Вратцата е обявено за природна забележителност, а от 1989 г. е включено в територията на обособения ПП „Врачански Балкан“.
Ръководител: Жулиета Кръстева Босилкова (учителка по немски език в ПМГ „Акад.Иван Ценов“, Враца) - ръководител на Клуб по туризъм „Планински дух“)
Водач: Богомил Петров Коцилковски, 3000 - Враца, ул. „Леонова“ № 95, ет. 4, тел.092/32894
Бел. ред.: Очаквайте резултатите от първия етап на конкурса „Нашият маршрут“, които ще бъдат обявени в следващия брой на сп. „Обучението по география“.